‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎El ce naiba caută aici?
‎BALUL ABSOLVENȚILOR
‎Da, număr necunoscut.
‎Să te duci dracului!
‎Am deja contract de mobil.
‎Rebe!
‎Ce e?
‎Chiar vindeați droguri la liceu?
‎Valerio, așa e?
‎Voi doi!
‎Intrați!
‎- Azucena, bună ziua! ‎- Bună ziua, Begoña!
‎Ai câteva minute? Aș vrea să vorbim.
‎- Sunt prinsă cu ceva important. ‎- Nu e mai important decât ce am eu.
‎Chiar trebuie să discut cu ei...
‎Pot trece peste tine, ‎să discut cu conducerea.
‎Politețea mă face ‎să îți propun discuția asta.
‎O secundă!
‎Futu-i!
‎Trebuie să-mi iau lucrurile ‎de la Ander.
‎Apoi, mai văd eu.
‎Poate îmi fac hara-kiri ‎din cauza notelor.
‎Sunt chiar atât de mici?
‎Pe o scală a dezastrelor...
‎Focul de la Notre Dame.
‎Spania la Eurovision.
‎Madonna la Eurovision.
‎Notele mele.
‎Mai bine râd, pentru că dacă mă gândesc...
‎În final, nu voi absolvi. Nu-l am pe Ander
‎și am rămas pe drumuri.
‎Ce?
‎Nu vii cu mine, la New York?
‎- Ce? ‎- Ce tot spui?
‎De când te știu, vrei să călătorești ‎și să locuiești undeva, neobservat.
‎Nu știu unde ai putea face asta, ‎dacă nu la New York.
‎Îți cauți de lucru, înveți engleză.
‎Ce naiba aș face acolo?
‎Unde aș sta?
‎E o nebunie.
‎La mine?
‎Da, mi-ai arătat pozele. ‎E cât Central Park.
‎Nadia, nu cere ‎cuiva pe care nu-l cunoști să...
‎Cum adică, nu-l cunosc? ‎Am fost logodiți o noapte.
‎În fine, voi doi sigur vă cunoașteți, nu?
‎Aia a fost doar o lipeală.
‎- Adică... ‎- Doar o lipeală.
‎E foarte clar.
‎Aș sta la tine doar o vreme.
‎Bine, fie.
‎Dacă nu ciripea careva, nu se afla.
‎Valerio și Rebeca vindeau droguri, ‎Polo a anunțat direcțiunea.
‎Acum e greșit să faci bine?
‎Samuel, Guzmán!
‎Veniți, vă rog!
‎Noi?
‎Acum!
‎Așadar, Azucena.
‎Una e să ne exmatriculați pe noi, ‎dar pe ei doi?
‎- N-am făcut nimic! ‎- V-am avertizat: toleranță zero!
‎De la Crăciun, i-ați făcut viața un chin.
‎Abureli! Și-a băgat coada ‎mama lui Polo.
‎A fost aici înaintea noastră. ‎Nu-i așa, Azucena?
‎Decizia e luată. ‎Veți fi exmatriculați și nu veți absolvi.
‎- Ce? ‎- Samuel!
‎V-ați vândut!
‎Dreptate pe dracu'! ‎Vă pasă de bani și putere.
‎- Nu vorbi așa! ‎- Ce, mă dați afară?
‎Samu! Nu merită!
‎Samuel, ce faci?
‎Ce face? Termină!
‎- Ce faci? ‎- Calmează-te!
‎Ajunge cu violența!
‎- Îl aperi? ‎- Da!
‎A zis că nu v-a acuzat pe voi doi.
‎Tu îl crezi?
‎Așa doare mai puțin ‎că accepți bursa de la mama lui.
‎O accepți orice ar fi. ‎Chiar luându-i partea.
‎Ticălosul naibii!
‎Lasă-l, Lu!
‎Nu face pe nevinovata!
‎Vrei să-i dai cu asta în cap ‎la fel de mult ca mine. Recunoaște!
‎Dacă mă transferam, ‎nu s-ar fi întâmplat așa.
‎Acum nu mai contează. ‎Trebuie să găsim o soluție.
‎Am putea...
‎Prea târziu. Gata!
‎- Nu e corect așa! ‎- Carla era să se înece aseară.
‎Era să moară. Din vina lui.
‎Din vina mea!
‎A fost vina mea, da?
‎Ce dracu' spui acolo?
‎Eu i-am vândut MDMA, Valerio a refuzat.
‎Valerio voia să se lase, ‎după micul tău discurs.
‎Ce? Nu știați? Ei, acum știți.
‎Dar trebuia să dai buzna, să faci circ.
‎N-ai suportat ideea ‎de a face bine măcar o dată în viață.
‎- Bine. Du-te acasă, Rebeca! ‎- Barbie, garda de corp!
‎Mai bine du-te direct la pușcărie!
‎Acolo ajungi, lângă maică-ta.
‎E ceva ce avem în comun, noi două.
‎Te înțelegi bine cu criminalii, nu?
‎Dacă îți plătesc țoalele, ‎mesele și studiile...
‎Dar înțeleg, știi?
‎Ține-te cu dinții de el!
‎Cu ce rămâi când el pleacă?
‎Cu nimic, scumpi.
‎Număr necunoscut, futu-i!
‎Nu arăți rău deloc. ‎Cel puțin, nu la prima vedere.
‎- Nu-mi amintesc nimic. ‎- Normal.
‎Nu, nu e normal.
‎- Am pierdut controlul. ‎- Eu te-am ajutat.
‎- Scuze! ‎- Nu, m-ai avertizat.
‎Eu îmi cer scuze. ‎Tocmai am aflat că te-au exmatriculat.
‎Dar asta și merită.
‎Ieri n-a fost vina lui. ‎N-a vrut să-mi vândă.
‎Sigur.
‎De mult n-a mai dat dovadă ‎de atât bun-simț.
‎Dar e prea târziu.
‎Păi... Rămas-bun!
‎Lu, încerc de mult să mă schimb.
‎Încerci.
‎Dar n-o faci niciodată.
‎- N-o să te maturizezi niciodată. ‎- Sunt nevinovat.
‎Futu-i, ești un bebeluș...
‎care-și tot bagă degetele în priză.
‎De 17 ani tot încerc să te împiedic ‎să te electrocutezi,
‎dar nu ajunge.
‎Nu mai suport.
‎Mult noroc în viață!
‎Întotdeauna câștigă. M-am săturat, futu-i!
‎Trebuia să fi plecat de mult.
‎- Ne-au dat afară degeaba. ‎- Nu azi, nu ieri.
‎Dar gândește-te că, înainte de asta, ‎i-am făcut viața un coșmar.
‎L-am urât clipă de clipă, zi de zi, ‎și i-am arătat asta.
‎Nu a câștigat el. Am pierdut noi.
‎Guzmán!
‎- Cum te simți? ‎- Bine.
‎Te cunosc.
‎E intolerabil ce ți-au făcut.
‎Am meritat-o.
‎Poftim? Nu se poate termina aici.
‎- Nu poate fi sfârșitul... ‎- Nu e războiul tău!
‎Dar mă afectează.
‎- Dacă afectează pe cineva drag. ‎- Nu-ți risca bursa! E viitorul tău.
‎Și viitorul tău?
‎El nu contează?
‎Am 17 ani.
‎Îmi permit să-mi amân viitorul cu un an.
‎După absolvire, sărbătorim.
‎O să ne distrăm ‎și nimic n-o să ne strice asta.
‎Îți promit.
‎Dă-mi un foc, dragule!
‎Tu nu fumezi la serviciu.
‎Copiii ăia o să mă termine.
‎Anul școlar e pe sfârșite, dar mă termină.
‎E nedrept ce ai făcut. Știi asta, nu?
‎- Te rog! Nu și tu! ‎- Ce vrei să-ți spun?
‎Aici nu e vorba ‎de dreptate sau nedreptate.
‎E mult mai complicat.
‎În locul meu, ai înțelege.
‎Dar Guzmán și Samu nu merită asta.
‎Tu ocupă-te de ce contează!
‎De examenele tale, de pildă.
‎Nu-mi repet examenele.
‎Nu mă lua iar ‎cu faptul că n-ai nevoie de favoruri.
‎În situația ta, repetarea examenelor ‎nu e o favoare.
‎Nu-mi irosesc ultimele zile ‎în fața unei cărți.
‎Cum adică, „ultimele zile”?
‎Nu e nicio speranță. ‎Nici pe termen lung, nici mediu.
‎- Și... ‎- De unde ai scos-o pe asta, Ander?
‎Cine ți-a spus? Mie nu mi-a spus nimeni.
‎Asta e tot ce am.
‎Prezentul.
‎Dar, dragule...
‎Poate și ziua de mâine.
‎Dar nu-mi pierd timpul studiind. ‎La ce bun?
‎Iar eu nu voi tolera această resemnare.
‎Mamă!
‎Nu vrei să studiezi? ‎Atunci ce vrei să faci?
‎Nu știu.
‎Să petrec timp cu mine.
‎Să mă pregătesc.
‎În locul meu, ai înțelege.
‎BUNĂ, YERAY. CÂND NE PUTEM ÎNTÂLNI?
‎YERAY, RĂSPUNDE-MI, TE ROG.
‎TE SIMȚI BINE? POT SĂ TE SUN?
‎DE LA: MAMA ‎VEȘTI BUNE!!!
‎Avocatul vreau să se vadă ‎cu mama și frate-miu în Maroc.
‎- Cică are vești bune. ‎- Minunat, futu-i!
‎Poate se termină coșmarul ‎și fratele tău vine casă.
‎Nu se termină nimic cât timp Polo e liber.
‎Ești obsedat de Polo. Mai lasă-l în pace!
‎Ți-a distrus deja anul școlar, ‎viața și restul.
‎- Cum să-l uit? ‎- Ia distanță!
‎Gândește-te la ce contează, ‎și anume la familia ta.
‎- Fă ca Guzmán, dă pagina! ‎- Aiurea!
‎Uite!
‎- Ce faci? ‎- Închide ochii!
‎Gata.
‎- Ce e gata? ‎- Polo nu mai există.
‎Nu știu niciun Polo.
‎- Nici eu! ‎- Vezi?
‎A mers, nu?
‎Un șervețel?
‎- Îndrăznești să vii aici? ‎- Vreau doar să mă șterg.
‎Ți-am spus să pleci. E pentru binele tău.
‎Pleacă!
‎- Mamă! ‎- Spune-mi că ai o țigară!
‎Îmi arde buza, aș fuma și pătrunjel.
‎Ce faci?
‎N-o îmbrățișezi pe mama?
‎Așa mai merge.
‎Zi-mi că ai păstrat bricheta!
‎De ce n-ai spus că ieși azi?
‎Te-am sunat de câteva ori, ‎dar n-ai răspuns.
‎- Futu-i, tu erai. ‎- Sigur că da.
‎Miroși frumos.
‎Iar tu arăți minunat.
‎Ce e?
‎Nimic.
‎Haide! Cunosc privirea aia.
‎M-au dat afară de la școală.
‎Ce tot vorbești?
‎- Când? ‎- Acum.
‎Chiar acum.
‎De ce?
‎Tu ce crezi?
‎Futu-i!
‎Știi ceva? Dă-o dracului de școală!
‎Fetele deștepte n-au nevoie.
‎Te-ai descurcat de minune ‎cu afacerile familiei.
‎La nivelul tău mic, ‎dar în același timp super.
‎De-acum încolo, vom lucra împreună, ‎mama și fiica.
‎Bună!
‎Futu-i, mamă!
‎Nu te supăra pe ea! Ieșim?
‎Îmi pare rău. N-am știut ce să fac.
‎- De ce nu vă intră în cap? ‎- Ne intră.
‎Ai fost exmatriculat. Ce se întâmplă?
‎Nimic.
‎O să termini la anul. Eu nu am încă un an.
‎- Ce-i așa de greu de înțeles? ‎- Deci nu mai ai un an.
‎Ce vrei să faci?
‎Mama ta zice că vrei să fii singur. ‎Un plan de rahat.
‎Guzmán, voi nu mă veți înțelege niciodată.
‎N-am nimic împotrivă, fă ce vrei!
‎Dacă nu vrei să înveți, n-o face! ‎Sari din avion, din partea mea!
‎Dar nu te izola, te rog!
‎Fiindcă, dacă într-adevăr mori...
‎nu-ți petrece singur ultimele zile!
‎Fără familia ta, fără prieteni, fără Omar.
‎Ander!
‎- La naiba! ‎- Lasă-mă în pace!
‎Nu mai suport.
‎Bună, Polo. Știu că nu vrei să vorbești.
‎Nu-i nimic. Dar te rog...
‎Vorbește cu mamele tale!
‎Ar putea interveni să-l reprimească ‎pe Valerio‎ ‎și să-l ierte, că...
‎N-are rost să fie pedepsit ‎după ce învățase lecția.
‎Te rog, sună-mă când poți!
‎Te rog, bine?
‎Cum te îmbraci mâine?
‎Nu mă duc.
‎Singurii care vor rata absolvirea
‎sunt cei care merită asta.
‎Și Guzmán și Samuel?
‎Au vrut doar să ne separe.
‎Golanii ăia ți-au făcut viața un calvar ‎tot anul.
‎Dacă tu nu ai bărbăția să-i înfrunți,
‎nu te aștepta ca eu să-i privesc ‎cum îmi zdrobesc fiul.
‎Ce zici de cămașa cu dungulițe?
‎Cu pantalonii albaștri.
‎Vei arăta minunat.
‎Ce faci aici?
‎De ce te porți așa?
‎Cum ai intrat?
‎N-am portar, să-l poți manipula.
‎De când mi-ai spus să amenajez ‎ca să mă simt ca acasă.
‎Înțeleg...
‎Erau vremuri bune.
‎Te rog, ia loc! Fă-te comodă!
‎De ce ai venit, Carla?
‎Am venit să-mi cer iertare.
‎De-adevăratelea.
‎Ești un băiat grozav.
‎„Yeray, ești un băiat grozav, ‎orice fată ar vrea să fie cu tine...”
‎În afară de cea care o spune. Cunosc.
‎Vorbesc serios.
‎Carla, n-am nevoie de mila ta.
‎- Te rog să pleci! ‎- Bine.
‎Să nu ne mai victimizăm,
‎pentru că nici tu nu mă placi!
‎- Poftim? ‎- Cum ai auzit.
‎Eu nu te plac, tu nu mă placi.
‎- Și ultimele luni? Ce sunt? ‎- Îți place ce reprezint eu.
‎Mă potrivesc cu imaginea creată de tine
‎pentru like-urile ‎celor care te-au șicanat pe vremuri.
‎Fizicul tău, hainele, atitudinea...
‎Ți-ai creat o rețea socială, ‎ca să-i faci să te adore.
‎Eu sunt doar un accesoriu pentru tine.
‎Iar eu, un cec ambulant ‎care v-a salvat crama.
‎După cum spuneam,
‎nu ne placem așa cum pretindem.
‎Chiar și așa, am avut norocul ‎să-l cunosc pe adevăratul Yeray
‎de dincolo de selfie.
‎Și crede-mă, e minunat!
‎Mult peste cel inventat de tine.
‎Și orice fată și-ar dori să fie cu el.
‎În afară de mine.
‎Așa că...
‎Dă naibii like-urile
‎și cramele.
‎Am pierdut destul timp ‎făcând ce vor alții.
‎Nu mai ai nimic de dovedit.
‎Acum... pot să te îmbrățișez?
‎Ca prietenă. Fără manipulare.
‎- Ești emoționată? ‎- Puțin, ‎baba.
‎- Nu-i nimic. ‎- Uite-l pe Omar!
‎- Ce faci, mamă? ‎- Bine.
‎Arăți grozav.
‎Și tu.
‎- Cum te simți? ‎- Am emoții.
‎- Ce emoții? Termină! ‎- Bună!
‎- Bună, Lu!
‎Arăți super.
‎Îmi place.
‎Lu! Vino puțin!
‎Ai tăi n-au venit?
‎Ai tăi par să poată uita problemele, ‎să se concentreze pe ce contează.
‎Te invidiez.
‎În sens pozitiv.
‎Și negativ.
‎Arăți ca un fistic.
‎Asta e discriminare!
‎După tot ce am făcut pentru liceul ăsta!
‎O să vă dau în judecată.
‎Intrați, vă rog!
‎Ventura, fă ce crezi, ‎dar exmatricularea e justificată.
‎Justificată?
‎În ultima zi a anului? Zău așa!
‎Anul băiatului, compromis în ultima zi?
‎- Laura, Ventura... ‎- Lucrecia, nu e vorba de tine.
‎Speram ca tu să fi făcut ceva ‎pentru Guzmán.
‎- Eu? ‎- Da.
‎Tatăl tău e foarte influent.
‎- Dacă puneam toți umărul... ‎- Ajunge!
‎Îmi pare rău!
‎Polo! Ce mai faceți?
‎Deci? De ce m-ai ignorat?
‎Încă n-au semnat hârtiile.
‎- Vorbim cu... ‎- Cayetana!
‎De ce ții ca Valerio să absolve?
‎- Ca să vină cu noi și... ‎- Să ne salveze relația.
‎Pentru că, fără el, noi...
‎nu avem șanse, nu?
‎Polo, nu începe acum!
‎Nu acum!
‎Înțeleg. Ești sub presiune.
‎- Nu știi ce spui. ‎- Nu.
‎Pentru prima oară după mult timp, știu.
‎Îmi pare rău.
‎Și Londra? Planurile noastre?
‎Vezi? Numai la asta te gândești. ‎La Londra, la planurile noastre.
‎Tu nu mă iubești pe mine,
‎ci viața pe care urma să ți-o ofer.
‎De ce vorbești la trecut?
‎Îmi pare rău.
‎Trebuie să plec.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Nimic.
‎Ia stai așa!
‎Nu durează.
‎Teodoro!
‎Ne întâlnim la tine mai târziu, ‎să semnăm contractul?
‎Sigur. Mă bucur că te-ai răzgândit.
‎Ceremonia începe în cinci minute.
‎Uite-l!
‎Vă mulțumesc. Să continuăm!
‎Futu-i!
‎Lasă-mă pe mine!
‎Elevii pe care vi-i voi prezenta...
‎Ce facem?
‎Chiar nu știu.
‎Știu doar că vreau bursa.
‎Și eu. Dar ne vindem sufletul, Lu.
‎Nu vrei asta?
‎Cu ce preț?
‎Le invit pe scenă pe câștigătoarele ‎primei runde a bursei.
‎Aplauze, vă rog,
‎pentru Nadia Shanaa ‎și Lucrecia Montesinos Hendrich!
‎Bill McKinley va înmâna premiul
‎din partea Universității Columbia.
‎Bun găsit! Vă mulțumesc. ‎Mă bucur să mă aflu aici.
‎Felicitări! Vă așteptăm la Columbia.
‎- Mulțumesc. ‎- Mersi.
‎Bună seara!
‎Le mulțumesc părinților și prietenilor ‎veniți pentru acest moment special
‎pentru noi și...
‎colegii noștri.
‎Eu...
‎Nu pot.
‎- Vorbești tu, Nadia? ‎- Tu ai început, continuă!
‎Ei bine...
‎- Spuneam că... ‎- Nu, așteaptă!
‎Aș vrea să spun că...
‎Aș vrea să... De fapt, am vrea să...
‎dedicăm acest premiu
‎tuturor colegilor noștri.
‎Mai ales celor din spatele sălii,
‎care, din diferite motive, ‎nu ne pot fi alături
‎la această ceremonie.
‎Faptul că nu-i avem lângă noi
‎face ca acest moment...
‎să nu fie atât de fericit ‎pe cât ne-am dori.
‎Așa este. Ar trebui să țopăim de fericire!
‎Dar n-o facem.
‎Merităm...
‎acest premiu.
‎Merităm acest moment, Nadia.
‎Prietenii mei sunt...
‎victimele unor nedreptăți.
‎Inclusiv cea mai gravă,
‎care ne-a împiedicat să o avem alături...
‎pe Marina.
‎Nedreptăți...
‎- ...pe care le denunțăm amândouă. ‎- Așa e.
‎Și unul singur e răspunzător ‎de aceste nedreptăți.
‎Polo.
‎Ești fericit?
‎Nu-mi vine să cred.
‎Premiul care ni se decernează
‎a fost inventat de mamele tale, ‎ca să-ți spele imaginea.
‎Iar noi îl acceptăm pentru că îl merităm.
‎Ce să facem? Că a devenit...
‎Dacă premiul creează zâzanie, ‎nicio grijă!
‎Premiul este anulat.
‎- Begoña! ‎- Nu.
‎N-am dorit decât să susținem Las Encinas ‎și pe elevii de aici.
‎Cine a intrat în toaletă?
‎Omar, n-am toată ziua.
‎Chiar dacă aveam, îmi lipsește răbdarea. ‎Dă-mi un nume!
‎Nadia.
‎Îți acuzi propria soră?
‎Știți ceva? I-am promis cuiva drag
‎că vom sărbători ziua împreună.
‎Că ne vom distra de minune ‎și că nimic n-o va strica.
‎Haideți să sărbătorim la Teatro Barceló!
‎- Da? ‎- Samuel!
‎Trebuie să vii la secție, e urgent.
‎Baba, ‎mă duc la toaletă.
‎- Ne vedem afară! ‎- Bine.
‎- Nu avem bani. ‎- Ne împrumutăm.
‎Deci?
‎N-ai nevoie de Nadia la New York.
‎Cum adică?
‎- Nu m-aș duce singur. ‎- Mă ai pe mine.
‎Hopa! Credeam că a fost doar o lipeală.
‎Futu-i!
‎- Ce? ‎- Iartă-mă!
‎Că n-am reacționat cum ai fi vrut.
‎Da, a fost o lipeală.
‎A însemnat mult pentru mine.
‎Când sora ta m-a întrebat dacă poți veni, ‎mi s-a tăiat respirația.
‎Și mie mi s-a părut ciudată ‎ideea Nadiei.
‎- Și pentru mine a însemnat mult. ‎- Ar trebui s-o facem pentru asta.
‎Dacă o sugestie îți taie răsuflarea, fă-o!
‎Era o capcană.
‎Ca să-ți găsească familia și să-l aresteze ‎pe fratele tău. Îmi pare rău.
‎Îți jur că n-am știut nimic. ‎Și pe mine m-au înșelat.
‎I-au găsit?
‎Fratele tău așteaptă repatrierea.
‎Of, Samuel!
‎Iar asasinul e la patru ace ‎și scapă nepedepsit.
‎- Regret. ‎- Așa și trebuie. E și vina ta.
‎- Ți-am spus că m-au înșelat și pe mine. ‎- Cine?
‎Îți spun eu. Șeful tău, colegii.
‎Sistemul idiot pentru care lucrezi ‎și împotriva căruia nu faci nimic.
‎De-aia e vina ta.
‎Fir-ar!
‎Am imprimat documentul ‎pe care mi l-ai trimis.
‎Dacă vrei să-l recitești...
‎Nu.
‎Ar trebui să o faci tu.
‎Da.
‎A fost schimbat punctul trei ‎din clauza a patra.
‎Despre administrarea cramelor?
‎Am înlocuit numele tău cu al Carlei.
‎Va fi administratorul unic ‎al cramelor și patrimoniului social.
‎Imediat ce împlinește 18 ani, deci curând.
‎- Păi... ‎- Nu vei avea niciun amestec. Nici eu.
‎Mă voi ține deoparte.
‎Deci... Carla va fi proprietarul.
‎Yeray, propunerea ta n-a fost discutată ‎până acum.
‎Este acum.
‎Dumneata alegi:
‎îți lași fiica să te ajute cum crede ea
‎sau îți lași firma să dea faliment ‎și nu mai aveți din ce trăi.
‎E foarte tânără ‎și nu știe cum merg lucrurile.
‎Spune ceva, copilă!
‎Îți spun că nu-mi vei mai da ordine.
‎Poftim?
‎Îți spun că nu vei mai decide ‎ce pot face și ce nu.
‎S-a terminat.
‎Voi face ce vreau,
‎voi fi ce vreau și cu cine vreau.
‎Nu ai putere asupra mea.
‎Deci?
‎Semnăm?
‎Știți cine e de vină? Azucena! ‎Nu învață elevii ce înseamnă respectul.
‎- Se teme de ei, le permite tot. ‎- A fost o prostie.
‎E prea de tot să anulezi bursa.
‎Măcar eu am făcut ceva.
‎Dacă nu eram eu,
‎golanii ăia care ți-au chinuit băiatul ‎ar mai fi și acum acolo.
‎- Poate am meritat-o. ‎- Cum adică?
‎Nu fi ridicol, Polo! ‎După tot ce s-a întâmplat...
‎Golanii, tweet-urile, ‎tot ce au scris, toată suferința.
‎Și, culmea culmilor, cel care...
‎Am omorât-o pe Marina!
‎- A fost un accident, dar am ucis-o. ‎- Aiureli!
‎- Begoña! ‎- Nici să n-aud!
‎Marina avea ceva al Carlei,
‎pe care voiam s-o recâștig.
‎- Taci! ‎- Nu!
‎La naiba! Nu îmi spui tu să fiu bărbat?
‎Să înfrunt lucrurile cu curaj?
‎Asta fac.
‎Am ucis-o pe Marina.
‎Și n-o pot aduce înapoi.
‎Nu-i pot ajuta pe Samuel și Guzmán ‎să absolve. Dar nu anulați bursa!
‎Așa, povestea asta afurisită ‎ar avea un final fericit pentru cineva!
‎Dați acum telefon, vă rog!
‎Vă rog!
‎Azucena? Da, sunt Begoña.
‎Scuze că te sun așa de târziu, dar...
‎Vreau să discutăm despre bursă.
‎Bună!
‎- L-ai văzut pe Samuel? ‎- Nu.
‎Să ocupăm cabina DJ-ului?
‎Nicio muzică nu poate anima ‎atmosfera asta.
‎Am rămas fără bursă.
‎Cine ți-a spus să faci pe eroina?
‎- Și acum? ‎- Voi folosi una din întrebările tale.
‎Atunci, cu noi cum rămâne?
‎Atunci, ce?
‎Dacă nu mă duc.
‎Dacă rămân.
‎Dacă e să mă inspir din răspunsul tău,
‎aș spune că rămâne tot așa.
‎Eu și cu tine, aici.
‎Asta-i bine, nu? După atâta suferință, ‎ăsta-i un lucru bun.
‎Cred că da.
‎Scuze! L-ați văzut pe Ander?
‎Nu, dar nu te opri din căutat.
‎Fiecare caută pe cineva în seara asta.
‎Din fericire, unii am găsit ce căutam.
‎Iubitule!
‎Bună!
‎N-am absolvit.
‎Nici eu.
‎Un necaz nu vine niciodată singur.
‎Și ce-o să faci?
‎- Repeți anul sau te angajezi? ‎- Nu.
‎Am ocazia să mă duc la New York.
‎Serios?
‎Da.
‎Nu cu sora ta, nu?
‎Nu. Adică, da.
‎La început eram cu ea, ‎dar după ce s-a întâmplat,
‎păi...
‎mă duc cu Malick.
‎Te ajută să te instalezi?
‎Sună foarte aiurea.
‎Sau perfect.
‎Da, și asta.
‎Ce părere ai?
‎Eu?
‎Doar părerea ta contează.
‎Vreau s-o știu pe a ta.
‎Doar un idiot ar rata ‎o ocazie atât de mare.
‎Așa deci.
‎Bine.
‎- Omar! ‎- Ce?
‎Rămas-bun!
‎Hei, frumosule!
‎- Nu acum, Carla. ‎- De ce nu?
‎Nu știi ce vreau să-ți spun.
‎Poate o să fii surprins, dar mă gândeam...
‎El ce naiba caută aici?
‎Subtitrarea: Nicu Teodorescu